Аналіз еволюції об'єктно-орієнтованої парадигми в патернах мови Java для мультиплатформних середовищ - Котов, І. А.; Швець, Д. В.; Карабут, Н. О. (Центральноукраїнський науковий вісник. Технічні науки, 2025)
Дослідження спрямоване на аналіз еволюції об’єктно-орієнтованої парадигми у контексті розвитку патернів мови Java для мультиплатформних середовищ. Акцент робиться на тому, як зміни в архітектурних підходах, зумовлені вимогами кроссплатформності, вплинули на трансформацію об’єктно-орієнтованої парадигми — від класичних принципів інкапсуляції та поліморфізму до сучасних гібридних рішень. Мета роботи — виявити зв’язок між адаптацією Java-інструментів та зростанням актуальності патернів, що забезпечують сумісність коду з різноманітними платформами. У статті простежено еволюційний шлях об’єктно-орієнтованої парадигми у Java, починаючи з ери WORA, де віртуальна машина (JVM) була основним механізмом абстракції від платформ, до сучасних підходів, що поєднують нативну компіляцію з гнучкими архітектурними патернами. На прикладах JavaFX та Spring Boot показано, як інкапсуляція платформо-залежних деталей і поліморфізм перетворилися на інструменти створення універсальних інтерфейсів, здатних адаптуватися під мобільні, десктопні та хмарні середовища. Детально досліджено роль патернів проектування у контексті мультиплатформності. Вони розглядаються як динамічні механізми, що еволюціонували разом із Java. Окремо аналізуються виклики, такі як зростання складності архітектури при інтеграції з нативними API або обмеження продуктивності JVM у порівнянні зі скомпільованими рішеннями. Показано, як модульність допомагає подолати ці обмеження, зберігаючи переваги об’єктно-орієнтованої парадигми. Аналіз еволюції об’єктно-орієнтованої парадигми в Java свідчить, що її принципи — інкапсуляція платформо-залежної логіки та поліморфізм для єдиного інтерфейсу — залишаються основою для створення гнучких мультиплатформних систем. JVM поступово доповнюється інструментами, що відкривають доступ до хмарних середовищ, IoT і нативної оптимізації. Патерни проектування трансформуються з класичних шаблонів у механізми адаптації, балансуючи між універсальністю та специфікою платформ. Сучасні виклики, зокрема компроміс між продуктивністю JVM та нативними рішеннями, а також інтеграція з вузькоспеціалізованими API, вимагають глибшого синтезу об’єктно-орієнтованої парадигми з новими підходами. Розвиток гібридних парадигм і фреймворків формує майбутнє Java, де архітектурна гнучкість дозволяє здолати технологічні обмеження, зберігаючи актуальність мови в умовах фрагментації цифрових екосистем.